- Какъв е случая с този човек? - Независим доставчик.
Според слуховете е пристигнал в града снощи.
- Човекът, който направи хита Ривера миналата година? - Да.
Съжалявам.
- Здрасти Макс. Не те чух да влизаш. - Как върви?
Здрасти.
- Просто наминах за едно кафе. - Съжалявам. Магазина не работи от седмица.
Каква ирония, имайки предвид че Сиатъл някога беше столицата на кафето в Северна Америка.
Звучиш като че ли сте попаднали в лоша ситуация. Кой искат да натупат лошите?
Все още не сме сигурни, но можеш да се обзаложиш, че е някой от добрите.
- Какво се иска от мен? - Не се тревожи. Ние ще се погрижим.
О.
Аз и S1W ще проучим нещата, за да скъсим списъка на потенциалните мишени.
Не исках да се тревожиш за това. Знам че си доста заета тези дни.
Да, така е. Е, късмет. Трябва да вървя.
Какво ще правиш по-късно? Ще има купон в Краш. Хелоуин е.
Ами...
Сигурно ще работим над това цяла нощ.
Добре. Ще се видим по-късно.
- Значи русата е била там в 8 сутринта? - Трябва да става рано, за да спасява света.
Аха.
Не отивай там. Трябва да ги видиш заедно. Толкова са погълнати от геройските си работи.
Бърза поръчка.
Ало? Хора?
Ехоо.
Чудесно. Говоря си сам.
687 Магнолия. Свали тези дрехи. Изглеждаш странно.
За твоя информация, изглеждам така както ще изглеждаме всички след време.
Демони, мутанти, чудовища, същества от друг свят, които се разхождат сред нас.
Така пише тук.
- Какви са тези глупости? - Според пресата това са последиците от историята
на само очите за бягствата в Мантикор. Всичко, за което правителството не иска да знаем.
Главата ти прилича на задник. А сега къш.
3 часът е.
Точно така. Искаш ли да ми кажеш и прогнозата за времето?
Всички в града затварят по-рано.
- За мен е просто още един работен ден. - Не искам да слушам.
- Защо трябва да бъдеш толкова заядлив? - Оплаквай се колкото си искаш на този неправилен диалект,
но няма да затворим по-рано. Капиш?
Нормално, когато става въпрос за изпитание на волята, ти побеждаваш без усилие.
- Защото ти си човекът. - Но на каква цена?
Утре ще изгубиш най-малко половин ден, само за да изхвърлиш тоалетната хартия от сградата.
Добре. Днес свършваме в четири часа.
Но ви искам всички тук утре по-рано от обикновено.
Загубеняци.
Макс.
- Здравей. - Как върви?
Просто още един ден в объркания свят.
Да. Довечера има купон в Краш. Чудех се дали ще ходиш.
- Още го обмислям. - Значи може да се видим там.
Може.
- Какво искаше приятеля ти? - Да излизаме.
- И ти какво му каза? - Може би.
Може би. Това е знак за душевно здраве.
Хей, дами, казвал ли съм ви някога историята за свещеника,пастора и равина?
- Всеки ден, Мъри, всеки ден. - Добра е.
- Като каква ще отидеш довечера? - Или като Снежанка и седемте сводника,
или като Рик Джеймс. Мисля като Супер откачалка, но зависи от настроението.
Ще минем ли през Джошуа? Трябва да му оставя някои стоки.
Нека го поздравим.
Проектирали са я да бъде идеалния боец, човешко оръжие.
После тя избяга.
В бъдеще не много по-далеч от сега, в един объркан свят,
тя е преследвана от своето минало.
Тя не може да избяга. Трябва да се бори, за да открие съдбата си.
Номер или сладкиши? Уплаших ли ви?
Затова го наричат Хелоуин.
Е, имате ли сладкиши? Аз и приятелите ми имаме една кора яйца.
Ето ви пет долара. Купете си нещо.
Чудесен костюм, господине.
Добре ли си?
Уф.
Някога живеех в ясла с такива деца и с доминиканско момиче на име Вероника.
Да, скъпа.
Джошуа, не можем да останем дълго. Довечера ще излизаме.
Хелоуин.
- 'Чудесен костюм, господине. ' - Какво?
Макс и Джошуа, навън с тези хора.
- О, не. - О, да.
Да не би да искаш да свършиш в клетка?
Живял съм в клетка. Там долу. Мазето.
Не, истинска клетка, като в зоологическата градина. И това ще е ако не те убият преди това.
Тази вечер, хората приличат на Джошуа.
Тази вечер, няма опасност.
Прав е. Хелоуин е единствената вечер, в която може да излезе.
Да изляза. Номер или сладкиши.
Какво толкова лошо може да се случи?
Знам, че се опитваш да помогнеш. Недей.
Трябва да ми обещаеш, че няма да излизаш. Трябва да се покриваш.
Повярвай ми. Грижа се за теб.
Добре.
Ще се покривам.
Ще чета книгите на татко. 'Малки жени'.
Добре.
Донесох ти от сладкишите, които обичаш.
Цял ден си мечтая за приятна гореща вана.
Цял ден си мисля за Джошуа, който си седи сам вкъщи докато останалата част от света купонясва.
Какво трябва да направя? Да му позволя да се разхожда свободно с мен?
'Здравейте, приятели. Това е Джошуа, моят трансгенетичен приятел мутант. '
Всички ще си помислят че е с костюм.
По-добре е там, където си е. Никой няма да го разпитва или да си прави заключения.
Заключения за кого? За него или за теб?
Виж, всичко, което искам е да бъда едно нормално момиче, което прекарва един нормален Хелоуин.
Каквото и да означава 'нормално'.
Събуди се момиче.
Будна съм.
- Приятелят ти е тук. - Приятелят ми?
Гаджето ти, Рейфър.
- Здравей. - Здрасти.
- Нямаш костюм? - Всъщност не празнувам Хелоуин. А ти?
Аз съм генетично проектирана машина за убиване, избягала от правителствената лаборатория.
Какво, не четеш ли жълтата преса?
Ами...
Не трябваше ли да се срещнем у Краш?
Да. Малко е неудобно,
но имаш ли нещо против да дойдеш с мен при майка ми?
- При майка ти? - Тя много иска да се запознае с теб.
Проблем ли е?
Не. Изобщо.
Рейфър.
А това трябва да е Макс.
- Приятно ми е да се запознаем. - Той толкова ми е разказвал за теб.
Казах му, че трябва да се запозная с това специално момиче.
- Не съм толкова специална. - О, ела. Нека да ти предскажа нещо.
Не, не знам.
Наистина виждам приликата в семейството.
Макс... не е твоето име.
Имате еднакви носове.
- Името ти е... - Гуевара. Макс Гуевара.
Не.
Точно така пише на пропуска ми.
Ти нямаш име, само номер.
Виждам тайни, тъмни тайни...
обвити с мистерия, покрити с измама.
Ти не си това, което изглеждаш!
Предполагам ме разобличихте.
Бягаш от нещо.
Бягаш от миналото си.
- Бях недодялана в гимназията. - Няма значение къде бягаш, навсякъде има опасност.
Виждам опасност навсякъде.
И виждам...
Виждам... нищо.
Освен... лице!
Чие лице? Мъж ли е?
А, жена тогава. С руса коса, нали?
Не е нито мъж, нито жена.
Това е лицето на...
смъртта!
- О! - Мамо, добре ли си?
Ела да ти дам малко вода.
Страхотно първо впечатление.
Мисля, че ти казах да си седиш вкъщи.
Макс и Джошуа навън.
Вече никъде не може да се намери такъв плат.
Майка ми е добре. Понякога се отнася, но те харесва.
- Това е чудесно. - Рейфър, синко!
Сега се връщам.
- Макс и Джошуа трябва да излязат. - Отивай си вкъщи.
Доста смахнат.
Ако изляза за малко, ще си отидеш ли после?
- Ще се покривам докогато кажеш. - Добре.
- Как ме намери? - Синди каза 'тя е с красивото момче'.
Какво, по дяволите, беше толкова важно, че не можеше да изчака?
- Сали. - Сали? Кой Сали?
Сали.
Мъртъв ли е?
Изглеждам ли мъртъв? Звуча ли като мъртъв?
Ей, мисля че ми каза че тя е X5.
X5.
Какво се е случило?
Всичко, което трябва да знаеш, красавице, е че претърпях злополука.
След като съм един от избягалите от Мантикор, не мога просто да изтичам до спешното, нали?
- Ти си аномалия. - Аномалия?
Не, по дяволите. Аз съм точно това, което искаха. Проектиран с хрущяли вместо кости.
Добрите новини са, че не се чупя в битка. Лошите са, че понякога се извивам по не нормален начин.
Досетих се.
Е, не стойте там като банда глупаци. Направете нещо.
Ами...
Аз ще обездвижа горната част от тялото му, докато ти извиеш главата му пак напред.
Ще дръпна раменете му насам. Ти дръпни главата му натам.
Побързайте. Нямам цяла нощ на разположение.
На три.
Едно... две... три.
Браво на вас.
Това не може да се случва.
Никога ли не сте виждали боец, чийто части на тялото се самоподдържат и регенерират?
Морска звезда. Предястие от морска звезда.
Мога да взема хаванче и чук и да го разбъркам.
Новодошли!
Какво правиш? Довлечи си задника обратно тук!
Какво мога да направя? Тялото ми си има собствен разсъдък.
Скитника няма шанс да успее. Аз тичам като вятъра, скъпа.
- Тялото изчезна. Много е бързо. - Както ти казах.
Трябва бързо да направим нещо. Не ми трябва обезглавен трансгенетичен на свобода.
Макс!
- Къде изчезна? - Рейфър...
- Това е приятеля ми Джошуа. - Номер или сладкиши.
Здравей. Хубав костюм.
Рейфър, чудех се дали може да заемем колата, за да свършим нещо?
- Разбира се. Да, предполагам. - Чудесно. Ще се видим после тогава.
Трябва ни подкрепление. Трябва да звъннете на някои хора.
- На кого? - Няколко трансгенетични приятели са в града.
- Сигурен ли си, че това е добра идея? - Просто ме заведете до телефон.
- Хей, готова ли си да тръгваме? - След минутка.
Те само... искам да кажа...
Той само трябва да звънне един телефон. Джошуа трябва да звънне един телефон.
Значи ти си парамедик.
Да, точно така.
Интересно. Сигурно виждаш някои наистина ужасни неща, а?
- Да, понякога. - Откъснати крайници.
Извадени черва.
- Обезглавявания. - Не много такива, слава Богу.
Но ще знаеш какво да направиш ако главата на някой е откъсната и трябва отново да бъде сложена?
Ще можеш да се справиш?
Ако главата на някой е откъсната, тя си стои откъсната.
Да.
Звъни.
Добре, Ласи, сложи слушалката до ухото ми,
за да мога да говоря с човека, който ще отговори.
Обратно, глупако.
Да?
- Здравей, скъпа. Аз съм. - Аз кой?
Недей така. Сали е.
О, искаш да кажеш Сали, който ме върза за трети път миналата вечер?
- Не говоря с него. - Чакай. Ще ти се реванширам по-късно, скъпа.
Точно сега съм в много лошо положение.
- Схващаш ли? - Нека да позная.
- Едната част от теб пак е избягала? - Всъщност, да.
Но все още имам мъжки качества, захарче.
Не се и опитвай да ме умилостивиш.
Шегата настрана, трябва да си върна останалата част от тялото и то бързо.
Свържи ме с твоя приятел гущера.
Изчакай малко.
- Кажете. - Сали е на телефона.
Тялото му пак е изчезнало и трябва да организираме издирване.
Съжалявам. Аз и Чад отиваме на купон по случай Хелоуин.
Чад? Кой по дяволите е Чад?
Моят партньор в живота. И внимавай с езика.
На свобода сме от 3 месеца и ти вече имаш партньор?
Никога не знаеш кога ще те намери любовта.
Чад работи над костюма си цяла седмица. Не мога да го разочаровам.
Слушай, жабешко момче. В извънредна ситуация съм и имам нужда от помощ.
Кажи на партньора си, че имаш други планове и си довлечи слузестия задник веднага.
- Разбрано? - Трябва да тръгваме.
- Та къде отиваме? - Да се видим с едни приятели.
В правилната посока ли карам?
Добре че съм без стомаха си. Щях да повърна сега.
- Тихо! - А?
Тихо. Линейката е тиха когато сирените не са включени.
Е, Джошуа, какво си? Вълк? Или някой от Планетата на маймуните?
- Специален. Първи. - Първи какво?
Първа награда. Той спечели първа награда за костюма си в училище.
Той е на разменни начала. Сещаш се, с английски като втори език.
- Да. Откъде си? - Татко.
- Таткова... земя. - Винаги съм искал да посетя Германия.
Това ще е една дълга нощ.
- Та каква задача трябва да изпълним? - Да огледаме... навсякъде.
Това е традиция в Германия по това време на годината да търсиш разни неща.
- Като да търсиш непотребни неща? - Точно така.
- Нещо като Октоберфест. - Точно така.
- Разбрах. - Фестивал.
- Спри. - Къде?
Тук.
- Идваш ли? - Да. Краката ми са изтръпнали. Сега идвам.
Добре.
Задушавам се тук.
Докато сме там да не си посмял да надникнеш.
По-полека.
Ох. Хайде де.
И вие ли сте от Германия?
Това са Дайетър и Катерина.
Наричай ме Кат.
Мислех че неговия костюм е хубав, но вашите са страхотни.
Ти какво си? Войник приспособен за пустинни условия?
- Свободен укривател на крадени вещи. - Подкрепление.
Той иска да каже, че са част от групата ни за търсене на разни неща, нали разбираш?
- Да. - Да.
По-полека с кофеина.
- Специалитетът тази вечер е саздърма от агнешки дреболии. - Какво е това?
Сърце, черен и бял дроб от агне, накълцани с лук, в олио и овесено брашно,
сварени в агнешки стомах. Сервира се с пържени картофки или зелева салата.
Саздърма.
- За мен саздърма. - И за мен саздърма.
- Само вода. - За мен нищо, благодаря.
Саздърма, саздърма, саздърма, една вода и едно нищо.
Тоалетната е ето там.
Ето как стоят нещата. Този човек в никакъв случай не бива да разбира че е в компаниата на трансгенетични.
Ако объркате нещата мутантските ви задници ще бъдат наритани.
Да.
Да имаш някаква идея къде може да е тялото ти?
- Никаква. - Мисли.
Извинявай, че съм малко лекомислен не благодарение на теб.
- Мисля, че трябваше да се срещна с някой. - С кой?
Жена. Да, червенокоса. С хубав закръглен задник.
- Аз и това парче трябваше да се срещнем. - Къде?
Не мога да си спомня. Не, чакай. Първо трябваше да взема нещо.
Какво?
Пратка. Чаках да ми я доставят, но така и не дойде.
Службата за доставки затвори рано, така че трябваше да ида да го взема сам.
Къде?
- Някакво място в 9 сектор. - Можеш ли да бъдеш малко по-точен?
Не мога да си спомня името.
Джам Клайдъсдейл? Флам Пони?
- Джам Пони? - Да, точно това е.
О, Боже.
- Трябва да тръгваме. - Сега? Преди саздърмата?
Макс, изглежда си излязла с хора от по-висока класа от обикновено.
- Името ми е Рийгън Роналд. - Наричай ме Кат.
А.
Очарован съм.
- Хубав костюм. - Това не е костюм. За вечерта на саздърмата е.
Специалитетът на заведението.
Извинете. Алергичен съм към котки.
Не че наистина сте котка, просто излиза наяве силата на човешкия ум.
Виждам котка и кихам.
- Не мога да дишам тук.
- Какво беше това? - Дайетър може да си променя гласа.
- Можеш ли да накараш и тази солница да говори? - Какъв глупак.
По-добре продължавай да тренираш.
- Е, изчезваме. - Мислех, че те искаха да ядат саздърма.
Вече не. До скоро.
Беше ми приятно да се запознаем.
- Сега се връщаме. - Какво ще търсите тук?
- Китайска ваза. - Саксофон.
Нали се сещаш, един от онези разкошни китайски саксофони от 14 век.
Няма ли да отидеш с тях?
Напомняш ми на приятеля ми Чад.
- Колко е голям пакета ти? - Нека просто да кажем че не получавам оплаквания.
Как точно искаш да ти извадя очите? Кажи ми какво търсим.
Пакет. Това е всичко, което знам.
- Всеки са вземе една купчина. - О!
- Насам всички. - Това е Рийгън Роналд.
Хайде. Побързайте, хайде.
Добре, съберете се. Освободете пътя.
Щастлив съм да ви съобщя, че най-големите ни страхове се сбъднаха.
Трансгенетични мутантски чудовища живеят сред нас.
Тайно снимах тези изчадия малко по-рано тази вечер.
За нещастие действията ми под прикритие ме принуждават да напусна поста си тук.
Докато бях навън обезглавен мутант е нахлул тук и е откраднал пакет.
Наблюдателните камери са заснели всичко.
Да няма котка тук? Някой да не е донесъл котка тук?
Пакета, с който е избягал мутанта, знаем ли какво е имало вътре?
Не, не знаем. Но в бързината си да избяга тази сган
е изпуснала парче хартия, на което пише: 'Бъди на уреченото място в 10 вечерта'.
Мразя котки. Отвратителни същества.
Винаги спят и се ближат.
О, прекрасно.
Що се отнася до обезглавения мутант, той няма да успее да изпълни престъпния си замисъл.
Докато аз координирам операциите тук в HQ,
Вие ще претърсите града, ще го намерите и ще го пребиете докато стане на трансгенетично тесто.
Но първо сладкиши и сладолед горе. Е? Войниците трябва да са с пълни стомаси.
- Какъв дървеняк. - Какво означава това, в 10 вечерта?
Хвана ме. Казах ти, че мислех да се сближа с онази червенокосата.
Къде? Говори бързо или ще ти извадя лявото око.
Някакъв бар. Мунч? Крънч? Смаш? Раш?
- Краш? - Точно този.
Това става все по-интересно.
Какво ще търсите пък тук? Вафлена ютия, китара, препарирана глава на лос, каквото и да е.
Изобщо не е така. Играем по германски правила. Ще ми донесеш ли една бира?
Разбира се. Сега идва.
Ето го и моето момиче, идва на време и води Джошуа за нощна разходка из града.
Въобще не е така.
Здравей, захарче.
Майчице! Кажи ми, че не съм видяла това, което видях току що.
- Подръж това. Веднага се връщам.
Мислех, че ще работите цяла нощ.
Моля?
О, извинете. Да сте виждали обезглавено тяло наоколо?
В задната стая.
Хей, Макс. Тъкмо обсъждах нахлуването на мутантите с твоя приятел.
Не сега, Скеч!
- Алфа, обади се, Алфа. - Прието. Тук Алфа. Край.
Не съм Прието, аз съм Скечи.
'Прието' е начин за потвърждаване, а не име, глупако.
Колко пъти трябва да ти го казвам? Казвай 'край'. Край.
- Разбрано. Край край. - Не, не 'край край'.
- 'Край'. Край. - Нали точно това казах. Край край.
О, Боже, няма значение. Какво имаш да ми казваш? Край.
Обезглавения трансгенетичен мутант току що си тръгна
въоръжен с пушка.
Другите тръгнаха след него. Край край.
Прието. Предполагам вече знаем какво е имало в онзи пакет.
Добре, тук е Алфа. Ясно.
Забрави да кажеш 'край край'. Край край.
Глупак.
- Защо преследваме тоя тип? - Трябва ни пушката, която е в него, за да победим.
- Друг отбор. - Тази игра не е ли малко странна?
Германски правила. Настъпи педала.
Какво?
Нямаме бензин.
Чудесно. Просто чудесно.
Благодаря, момчета.
Добре, говори. Защо тялото ти избяга с пушката?
Сиатъл е опасен град. Може би има нужда от защита.
Пушка за защита? Опитай пак.
Никога няма да го измъкнеш от мен.
Добре, добре.
- Имам мисия в града. - Мисия?
За Мантикор.
Мантикор вече го няма.
- Няма повече мисии?
- За нито един от нас? - Отсега нататък вашата мисия е да се покривате,
и затова не можем да оставим този идиот да се разхожда наоколо с пушка.
Мантикор или не, аз приемам работата си на сериозно. И господин Лемкин очаква да я свърша добре.
Лемкин? Пиърпонт Лемкин?
О.
Не мога да повярвам, че го казах.
Ти си онзи мъж, за който Лоугън говореше.
Ах, Лемкин, Лемкин.
Дай ми това.
Как се движи тялото ти без останалата част от него да си е на мястото?
Мускулна памет. Тренирах месеци наред за тази работа.
- Кой е целта? - Няма начин. Вече казах твърде много.
- Слушай ме сега ти... - Добре, готови сме да тръгваме.
- Промяна в плана. Отиваме при Лоугън. - Къщата на бившето ти гадже?
Той не ми е бивше гадже. Искам да кажа нещата не стоят така.
- Моето момиче. - Закуска при Тифани.
Хубава жена.
Малки жени.
Това съм го чел.
Бет умира.
О!
- Та мисля, че тази глава е твоя човек. - Възможно е.
Все още не сме разбрали коя е жертвата.
- Късмет. - Млъквай.
- Токио декейдънс. - Свободни ръце.
- Роден свободен. - не.
По-бързо, коте. Давай, давай.
- Погледни ме, погледни Джошуа. - Питона Монти и свещения граал.
- Бинго. - Намери ли нещо?
Не, уцелих бинго.
- И как ще ни помогне това да намерим целта?
Да.
Мхм.
Добра работа. Благодаря.
Информаторът ми. Според него целта е или свещеник, или пастор, или равин.
- Имам чувството, че съм чувала тази шега и преди. - Това не е шега. Животът на човек е в опасност.
Отец Макалистър, Реверънд Бекуит и равина Щуц са откритите религиозни водачи.
Всеки от тях може да се е забъркал с Лемкин.
- Не можеш ли да стесниш кръга още? - Не и докато тази глава не започне да говори.
Нека ти обясня ситуацията, Сали. Кажи ми какво знаеш или ще си го получиш.
- Мога да понеса всичко, на което ме подложиш. - Така ли? Някога да си бил във водовъртеж?
Готов ли си да говориш сега, а, Сали?
Копеле!
Макс, какво правиш?
Добре де, добре!
Ще ти кажа. Свещеника е - отец Макалистър.
Това е...
Аниматронична гласово - активираща се глава на батерии. Изглежда като истинска, нали?
Да.
Има много просто обяснение за всичко това.
Бау!
Писна ми от теб!
Глава... говореща...
- Някой... - Всичко е наред.
Тук всички сме приятели.
Чакай малко. Вие не сте наистина германски ученици на разменни начала, нали?
Вие сте чудовища.
Рейфър, прекарах страхотно, обади ми се.
Добре, тръгваме. Можеш ли да наглеждаш Рейфър?
- Няма проблем. - Да тръгваме. Хайде, коте.
Лоугън каза, че отец Макалистър ще получи хуманистична награда в неделя вечерта.
- Отец? - Да. Слушайте.
Тази вечер ще има репетиция. Не много добре охранявана. Прекрасна възможност.
Трябва да претърсим мястото из основи. Джошуа, ти се заеми с мазето.
Джошуа в мазето. Както винаги.
Добре, тогава се заеми с покрива. Ти отиваш в мазето. Ти в гримьорните. А аз ще прегледам котешките ниши.
Мисля, че аз ще се справя по-добре с котешките ниши.
А какво ще кажеш да правим това, което кажа и да нямаме проблеми?
- Котешки бой. - Хайде.
Отиваме на подиума, където трябва да получа наградата си.
Която си е напълно заслужена.
Изчаквам докато спрат аплодисментите, после произнасям речта си.
И ви обещавам, че няма да има и едно сухо око в залата.
Хайде де. Какво чакаш?
Хей! Отец Макалистър, насам!
Кой ме вика?
Един ваш голям почитател. Ще ми дадете ли автограф, Ваше преосвещенство?
Пуснете ме!
Просто й сритай задника.
Значи това беше нещо като пиянска шега за Хелоуин?
Очевидно да, Ваше преосвещенство.
Този глупак искаше да ви обяви за част от езически ритуал.
О, благодаря ви, деца, че разрушихте плана му.
- Не й благодарете, Ваше преосвещенство. - Благодарете на нас. Ние ви спасихме.
О, стига.
- Аз съм Само очите. - Аз съм върховен началник на SW1.
Боже.
Когато сте свободен, Ваше преосвещенство, ще ни ожените ли?
Ще бъде удоволствие за мен, синко.
Ето ги, полицай. Изпълнете дълга си!
Извинете за прекъсването, Ваше преосвещенство, но тези хора за чудовища.
Макс, махни се.
- Макс... - Не, той не е наранил никого.
А вие откъде знаете? Една от тях ли сте?
Отговори, Макс.
Не... не съм една от тях.
Тогава се отместете и си гледайте работата.
Макс...
Всичко, което исках беше една нормална вечер.
Но предполагам, че за момиче като мен е прекалено много да искам това.
Работата е там, че...
Бау!
- Какво правиш тук? - Наглеждам те.
Бедния Джошуа ще прекара остатъка от живота си в клетка.
- Знам. Аз съм виновна за всичко. - Така е.
Макс и Джошуа навън с онези хора.
- Искаш ли да свършиш в клетка? - Какво толкова може да се случи?
- Какво беше това, по дяволите? - Спомени. Случва се постоянно.
А мислех, че аз халюцинирам.
Цялата вечер беше един голям ужасен кошмар.
Но най-лошата част не беше говорещата глава в чантата,
или мутантите, ядящи саздърма, или дори залавянето на Джошуа.
Най-лошото беше когато моето момиче отрече каква е всъщност.
Когато се отрече от хората, които обича.
Скъпа, това е най-ужасното нещо, което можеше да направиш.
Най-ужасното, което можеше да се случи.
Но мога ли да те попитам нещо?
Къде са ти дрехите?
Бау!
Хей.
Какво ще бъдеш на Хелоуин? Сушена слива?
Току що сънувах много странен сън.
Обличай се. Ще закъснееш за купона в Краш.
А и приятеля ти Рейфър те чака.
Кажи му, че нещо е изскочило. Трябва да свърша нещо.
Здравей.
Какво правиш?
Покривам се.
Мислех си...
Ние с теб не сме като другите хора. Ние сме различни и нищо не може да промени това.
Джошуа и Макс... различни.
Да. Някои хора даже могат да ни нарекат откачалки.
Откачалки.
Затова трябва да се държим заедно.
Така че ще те изведа навън.
Дори и да е само за една вечер.
Хайде.
- Номера и сладкиши? - Какво толкова може да се случи?
Хубав костюм.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2001